Jednoduchá odpověď bývá správná, ve vědomostní soutěži je hlavní nebláznit z kamery, říká lovkyně Belladona
Spolu s Doktorem Vševědem, Kalkulátorem, Kvízovou dámou a Panem Lišákem tvoří tým lovců, kteří se snaží nachytat soutěžící ve vědomostní soutěži Na Lovu. I proto nasává Viktorie Mertová informace odevšud. „Nemám ráda, když někdo pohrdá vědomostmi z nějakého oboru s tím, že si říká, že to přece nepotřebuje,“ říká akademička Viktorie Mertová neboli Belladona. Může zábavná show vzdělávat? Poslechněte si rozhovor.
Běžní lidé, když hodnotí vaše vědomosti, zejména tedy vás lovců, se velmi podivují – v akademickém prostředí se tomu zas tak nikdo nediví. Jenže moje zkušenost je, že lidé z akademického prostředí zase nejsou úplně experti v různých odvětvích: že jsou třeba geniální v jednom oboru, ale zbytek jim uniká. Co uniká vám?
Tím, že jsem akademik, jsem trochu pokorná v tom smyslu, že vím, že je toho spousta, co nevím. Já mám pocit, že mi uniká všechno. Uniká mi hodně sport, uniká mi umění, hodně mi unikají přírodní vědy.
Čtěte také
Kdy vás baví vaši protihráči?
Asi když projevují emoce. Je zábavnější s nimi hrát, když vidím, co prožívají. Někteří lidé občas, což je pochopitelné, jsou v té televizi takoví zaražení. Je to jasné, spousta kamer, teď na ně někdo něco natřel a všichni se na ně dívají – a oni už si představují, jak to bude v té televizi, tak jsou trošku zaražení.
Ale když se z toho vyloupne ten člověk, co pod tím vším je, je to hrozně prima.
Co je to za lidi, co chodí do televizních soutěží? Máte to už odpozorováno praxí, byla jste koneckonců i v AZ kvízu jako soutěžící, takže to musíte vědět.
Já myslím, že jsou to hodně kvízaři. Ti, co chodí do těch vědomostních televizních soutěží, bych řekla že jsou dnes už skoro z většiny lidé, co chodí na hospodské kvízy, protože to je hrozně populární. Potom malé procento jsou vyslovení exhibicionisti a ten zbytek neumím zařadit. To je prostě takový průřez. Nemám to nějak moc analyzované, ale jsou to velmi různí lidé.
Trénujete prý s lovci každý týden. Jak to vypadá?
Sejdeme se na videohovoru a vzájemně si dáváme otázky. Každý si připravíme 25 otázek a ostatní odpovídají. Neděláme si skóre, neodpovídáme na rychlost. Je to spíš pro naši vlastní kontrolu, co všechno ještě nevíme.
Čtěte také
Takže vy si trénujete, shromažďujete si různé vědomosti a pak zjistíte, na čem jste se sama vypekla a zeptáte se ostatních. Takto?
Ano, víceméně tak. Když připravuji ty otázky pro ostatní, tak už spíš rovnou přemýšlím nad tím, co nevědí. Nebudu jim dávat otázky, které jsou vyloženě po srsti, protože to by si nic neprocvičili, to by se nic nenaučili. Tak jim dávám spíš otázky, co vím, že pro ně budou třeba složitější, ale zase že se dají vymyslet.
A vy víte, které zvíře se objevilo v emblému mise Apollo 11 v roce 1969?
Napadá mě orel. Ale nevím, taky nevím.
Zábava i vzdělání?
Věříte tomu, že komerční televizní kvízy vzdělávají národ?
Věřím tomu, protože nám to i lidi říkají: že se na to dívají, že se tím učí. Strašně moc dětí nám píše, že se na to dívá, což mi přijde skvělé. Pokud se děti mají na něco v televizi dívat, tak ať se dívají na vědomostní pořad.
Já tomu nevěřím. Já si myslím, že jsou to zajímavosti, ale že by to bylo nějaké komplexní vzdělávání nebo že bych měla iluzi o tom, že když se budu dívat na nějaký televizní pořad, že se nějak extrémně vzdělám, to si nemyslím.
Asi nezískáte souhrnnou znalost nějakého jednoho oboru, ale třeba si to zase líp zapamatujete tím, že to je podané zábavnější formou, že vás baví se na to dívat.
Co jsou to vědomosti a co zábavná fakta? Dokážete to jako vysokoškolská učitelka rozlišit?
Čtěte také
Ne, já v tom nevidím moc rozdíl. Moc nemám ráda, když třeba někdo pohrdá vědomostmi z nějakého oboru s tím, že si říká, že to přece nepotřebuje nebo že ho to nezajímá nebo to ani nechce vědět, protože mi připadá, že všechno se může někdy hodit.
Rozumím. Chápu, že otázka, kde pramení řeka Otava, je ze souboru nějakých vědomostí. Ale proč se Škodě 1000 MB říkalo zkratkou tisíc bolestí, to mi připadá, že to je úplně jedno.
Mně to není jedno, mně to zajímá. Může se mi to hodit díky těm kvízům nebo díky soutěži, takže už fakt nepohrdám žádnou informací, už všechno prostě nasávám.
Ale i u věcí, které nejsou zajímavé nebo nepůsobí důležitě, se dá najít nějaký akademický základ, background, který když člověk začne odkrývat, zjistí, že všechno souvisí se vším, že to souvisí třeba s politikou. Třeba do sportu se často promítá politika.
Máte nějaký příklad?
Nevím, jestli to je úplně příklad toho, co jsem říkala, ale já mám třeba ráda americké seriály, měla jsem je ráda už jako dítě nebo dospívající. Je to samozřejmě zábava, žádná vážná věc, třeba Přátelé – ale je tam spousta odkazů na americkou historii, zeměpis nebo další věci, které jsem tehdy ještě nechápala, a když se na to teď podívám už těma dospělýma očima, vidím tam spoustu kontextu, který je hrozně zajímavý.
Klíč v jednoduchosti
Kdybych se chtěla zúčastnit soutěže Na lovu, kde všude se mám zdokonalovat a co všechno mám prostudovat, abych uspěla?
Čtěte také
Tak já vám řeknu, že vy nemusíte. Pokud si věříte dostatečně na to, abyste se přihlásili, tak na to pravděpodobně máte. Ta soutěž je založená na všeobecných znalostech, které pravděpodobně každý do nějaký míry má. Všichni jsme chodili do školy, všichni jsme prošli těmi předměty, dějepis, zeměpis, chemie, biologie. Každý si pamatujeme, trochu víc, trochu míň, něco jiného.
Ale ta soutěž není ve skutečnosti tak strašně náročná v těch vědomostech, ale spíš v tom stresu. Myslím si, že je jednodušší tím projít pro člověka, který ty znalosti nemá nijak extrémní. Zejména pokud je to odborník v nějakým oboru, to mu k ničemu není. Pokud má ty všeobecné znalosti a zároveň se nezblázní z toho, že na něj někdo posvítí, zamíří kamerou, nebo když něco pokazí – to je úplně nejtěžší.
Kombinatorika se taky hodí, ne? Vy jste mi říkala, že spoustu věcí si i tipnete nebo odhadnete.
Ano, nějaká schopnost improvizace je určitě výhodou ve všech vědomostních soutěžích. Často ta otázka zní, jako že máte vědět nějakou strašně složitou věc, přitom spíš jenom musíte vymyslet co nejjednodušší odpověď, která je většinou správná.
Mimochodem, toho orla na Apollu 11 jste tipla výborně, byl to orel.
Co by to taky bylo, že?
Co jsou zač hospodské kvízy a stává se i lovcům, že je neovládnou? Poslechněte si celý rozhovor.
Související
-
Anglická zkušenost byla vojna, jednou jsem se rozbrečel, vzpomíná Přemek Forejt
Možná jsme naivní, ale říkáme si že již brzy něco uvaříme, doufá šéfkuchař olomoucké restaurace Entrée. Jak se připravuje kapr à la humr? A ze kterých kolegů má vítr?
-
Co ví Češi o počátku Československa? Otestujte se a porovnejte s ostatními
41 % Čechů si myslí, že bychom se v Rakousku-Uhersku měli lépe. Co ale vlastně ví o založení republiky? Zkuste si kvíz a pak si poslechněte rozhovor s historikem.
Více z pořadu
E-shop Českého rozhlasu
Víte, kde spočívá náš společný ukrytý poklad? Blíž, než si myslíte!
Jan Rosák, moderátor
![slovo_nad_zlato.jpg slovo_nad_zlato.jpg](https://radiozurnal.rozhlas.cz/sites/default/files/styles/cro_3x2_mobile/public/images/19c0a47caca04bb76b27ba3edcdf74cd.jpg?itok=1i0_J3I_)
![](https://radiozurnal.rozhlas.cz/sites/default/files/styles/cro_1x1_mobile/public/images/e2afc965669332fc5318f1eaa402a4b5.jpg?itok=i3X2CUFb)
Slovo nad zlato
Víte, jaký vztah mají politici a policisté? Kde se vzalo slovo Vánoce? Za jaké slovo vděčí Turci husitům? Že se mladým paním původně zapalovalo něco úplně jiného než lýtka? Že segedínský guláš nemá se Segedínem nic společného a že známe na den přesně vznik slova dálnice? Takových objevů je plná knížka Slovo nad zlato. Tvoří ji výběr z rozhovorů moderátora Jana Rosáka s dřívějším ředitelem Ústavu pro jazyk český docentem Karlem Olivou, které vysílal Český rozhlas Dvojka.